Тоня Трайкова
Над болката пространствата са чужди…

chitanka.info

Над болката пространствата са чужди

и с мраморно лице е самотата.

Понякога те подлудява нуждата

да се превърнеш в безучастна статуя.

В главата ти да откънтяват звукове

като следи от светове предишни,

дъждът отгоре тихо да почуква,

а ти да не усещаш вече нищо.

Какво ли е да не боли, когато

подминеш просяка на тротоара,

а той седи направо на земята

и с погледа си тежък те изгаря.

И с кишавия сняг, с калта се смесва

и вкочанен мълчи, глава обронил,

А над града виси като обесен

студът и стига чак до хоризонта.

Къде така в пронизващия вятър

със стъпките на свръхчовек отиваш…

И ти си само просяк пред съдбата,

която прошумя край теб свидливо.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.